Жан дьо Лафонтен
Заекът и костенурката

Превод от френски: Бойко Ламбовски, 2003

chitanka.info

Не е въпросът да си бърз; печели точността.

В туй Заекът и Костенурката се увериха.

Веднъж тя каза: „Я на бас, че до целта

ще стигна преди тебе, Зайо!“ Зайо прихна

и от възторг подскочи чак:

„Нима ще мериш сили с мене в бяг?!

Госпожо, трябва ти лечение.“

„Но аз на свойто предложение

държа“ — тя настоя, и ето —

облогът е направен, за което

не ще се разпростирам занапред,

както за името на съдията.

Пресметна Зайо, че му трябват скока пет,

от тези, дето прави, щом в полята

го погнат псета, а пък той с пъргавина

ги резне с цяла дължина.

„Ще имам време — той си рече, — за обяд,

за дремчица на хлад,

и за разходчица…“ Пък баба Костенурка

с походката си славна,

без никак да се юрка,

се заклатушка плавно.

Такъв съперник да успее да надбяга

на Зайо хич не му приляга —

та тя е толкоз бавна,

че по-добре да й даде голям аванс —

и тъй, горката, няма шанс.

Зайо подремна, понапасе се с трева,

после погледна и — о, Боже — до финала

внезапно я съзря! Тогава хукна през глава,

ала — уви, напразно — вече бе успяла

да скъса лентата. „Видя ли, друже скъп —

му викна тя — уж си сербез,

пък те надвих. А бягах без

да свалям къщата от гръб!“

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.